De+ti+oljebud

De ti oljebud
toc

Det politiske Norge så viktigheten av en nasjonal oljepolitikk, og i juni 1972 vedtok et enstemmig Storting grunnsteinene i den fremtidige oljepolitikken:
1. All virksomhet på norsk sokkel skulle foregå under nasjonal styring og kontroll.

2. Petroleumsfunnene skulle utnyttes slik at Norge ble selvforsynt med råolje.

3. Det skulle utvikles ny næringsvirksomhet med utgangspunkt i petroleum.

4. Ny oljeindustri måtte ta hensyn til eksisterende virksomhet og til natur- og miljøvern.

5. Brenning av gass på norsk sokkel kunne bare aksepteres for kortere perioder.

6. Petroleum fra norsk sokkel skulle som hovedregel ilandføres i Norge. Det kunne gjøres unntak for tilfeller hvor samfunnspolitiske hensyn ga grunnlag for en annen løsning.

7. Staten skulle engasjere seg på alle plan av oljevirksomheten. Myndighetene skulle dessuten medvirke til en samordning av norske interesser innenfor norsk petroleumsindustri og til oppbygging av et norsk integrert miljø med så vel nasjonalt som internasjonalt siktepunkt.

8. Det skulle opprettes et statlig oljeselskap til å ivareta statens forretningsmessige interesser. Selskapet burde ha et formålstjenlig samarbeid med innenlandske og utenlandske oljeinteresser.

9. Oljeutvinning nord for 62. breddegrad måtte foregå slik at den tilfredsstilte de ærlige samfunnspolitiske forhold i landsdelen.

10. Norske petroleumsfunn i større omfang ville stille norsk utenrikspolitikk overfor nye utfordringer.



1958 - Liten tro på norsk sokkel
I februar 1958 skrev Norges Geologiske Undersøkelse et brev til Utenriksdepartementet : «Man kan se bort fra mulighetene for at det skulle finnes kull, olje eller svovel på kontinentalsokkelen langs den norske kyst.» geologene står fast at den gangen ikke hadde tro på at det var olje eller gass på norsk sokkel.

1962 - På frierferd
Det amerikanske oljeselskapet Phillips søkte om tillatelse til å gjøre geologiske undersøkelser av havområdene utenfor Norge. Andre oljeselskap fulgte raskt etter. Norske myndigheter valgte klokelig nok å ikke gå inn i forhandlinger med enkeltselskap om rettigheter på norsk sokkel

1965 - Sokkelen delt
I mars ble det inngått avtale mellom Norge og Storbritannia om deling av kontinentalsokkelen etter midtlinjeprinsippet. Grenselinjene ble altså fastlagt før letevirksomheten kom i gang og gjorde det enkelt å avklare hvilket land ressursene tilhørte i felt som ligger på grenselinjen mellom landene.

1966 - Første rigg til Norge
Det halvt nedsenkbare borefartøyet "Ocean Traveler" ble slept fra New Orleans til Norge. Fartøyet begynte å bore for Esso den 19. juli 1966. I løpet av 84 dager ble det boret ned til en dybde av 3.015 meter. Det ble ikke funnet spor av olje og gass, men prøvene som ble tatt underveis viste at det fantes den type geologiske sedimentlag oljeleterne var på jakt etter.

1971 - Den første oljen
Oljeproduksjonen fra Ekofisk-feltet startet. Norge ble for alvor en oljenasjon. Ekofisk hadde også betydelige mengder gass. Gassen ble sendt i rør til Tyskland fra 1977, og feltet ble en døråpner for de store gassmengdene fra Norge som senere skulle finne veien til de europeiske markedene.



1973 - Oljekrise
Oljeproduserende land i OPEC satte i oktober i gang boikott av land som støttet Israel i Yom Kippur-krigen. I oktober økte oljeprisen med 70 prosent, etterfulgt av en ny økning på 130 prosent i desember. Før krisen lå oljeprisen på rundt $ 2,8 dollar per fat. Da krisen var over i 1974 var prisen omtrent $ 10,5 dollar per fat. I Norge førte krisen til at alle bensinstasjoner ble stengt lørdag og søndag og etter klokken 19.00 alle ukedager. Fra begynnelsen av desember ble det også innført forbud mot kjøring med motorkjøretøy i helgene. Bensinrasjonering ble forberedt fra januar 1974, uten at dette noen gang ble gjennomført. En uvanlig mild vinter og utstrakt hamstring førte til at restriksjonene i Norge ble opphevet i februar 1974. Oljekrisen førte til at den norske tankfarten gikk inn i en langvarig krise.

1974 - En gigant blir funnet
I 1974 ble Statfjordfeltet påvist. Feltet ligger hovedsakelig på norsk, men også delvis på britisk sokkel. Alle produksjonsinnretningene ligger på norsk side av grensen og feltet drives fra Norge med StatoilHydro som operatør. Statfjordfeltet er ett av verdens største oljefelt til havs og inneholder hovedsakelig olje, men også betydelige mengder gass.

1980: Kielland ulykken
27. mars 1980 ca kl. 18.30 kantret hotellfartøyet "Alexander Kielland" på Edda-feltet i Ekofisk-området. Den største ulykken i norsk oljehistorie var et faktum. Ulykken vekket myndighetene og bransjen, og i årene som fulgte utviklet norsk olje- og gassvirksomhet seg til å bli blant de ledende i verden på sikkerhet. En av de fem bæresøylene på Alexander Kielland brøt tvert av på grunn av utmattingsbrudd i et stålstag. Ulykken var en av de verste i norgeshistorien. I alt 123 av de 212 menneskene om bord omkom. I timene etter kantringen deltok sju fly og 19 helikoptre fra Norge, Danmark, Tyskland og Storbritannia i letingen etter overlevende og omkomne. Dessuten var ni marinefartøyer og 71 sivile fartøyer fra hele Nordsjø-området med i redningsaksjonen som foregikk i sterk storm med orkan i kastene. 89 mennesker ble berget i det dårlige været. Ulykken førte til nye og skjerpede krav til sikkerhet på norsk sokkel. Det ble innført bedre rutiner for beredskap og utviklet mer effektivt redningsutstyr.



1984 - Snøhvit
Snøhvitfeltet i Barentshavet ble funnet. Stortinget vedtok å etablere Statens Direkte Økonomiske Engasjement (SDØE) i petroleumsvirksomheten til havs. Statoils eierandeler i en rekke felt ble overført fra Statoil til en egen konto i Finansdepartementet. Bakgrunnen var at inntektene fra virksomheten var blitt mye større enn tidligere antatt og at det ikke var riktig at alle statens inntekter skulle gå veien om Statoils regnskaper. Inntektene fra SDØE utgjør det alt vesentlige i dagens petroleumsfond.

1986 - Ga gass
Stortinget vedtok utbygging av gassfeltene Sleipner Øst og Troll. Vedtaket var med på å underbygge at Norge var i ferd med å bygge seg opp som gassnasjon, og at vi etter hvert ville bli en av de viktigste energieksportørene til det europeiske markedet. I dag blir norsk gass eksportert til alle de store konsumentlandene i Vest-Europa.

1988-Dyrt på land
Den nye delen av Mongstad-raffineriet ble åpnet etter fire år med bygging og ombygging av det gamle raffineriet Arve Johnsen måtte gå av som Statoilsjef etter store budsjettoverskridelser. Hvert år kommer båter inn til Mongstad med rundt 190 millioner fat med råolje.

1991-Havari
23.August havarerte betongunderstellet til Sleipner A-plattformen under pålagt prøvenedsenking i Gandsfjorden ved Stavanger. Ulykken skyldtes en konstruksjonsfeil. Ingen personer omkom i ulykken. Norwegian Contractors (NC) bygde et nytt understell som ble ferdig i tide slik at produksjonen kunne starte til planlagt tid to år senere.

Ny avgift
CO2-avgiften ble innført. Siden den gang har oljeindustrien satt i gang en rekke tiltak for å redusere utslippene fra produksjonen på sokkelen. Norge har hele tiden hatt strenge miljøregler for produksjon og transport av olje og gass. For eksempel var det fra starten av ikke lov å brenne gassen på oljefeltene slik det har vært vanlig i så godt som alle andre land. CO2-avgiften forsterket miljøfokuset i virksomheten og har forsterket Norges posisjon som verdens reneste produsent av olje og gass.

1997-Det siste store
Det siste store gassfunnet på norsk sokkel, Ormen Lange. Feltet ble funnet 120 kilometer fra land og på havdyp mellom 850 og 1100 meter. Dette gjorde at ingeniørene måtte komme opp med helt nye løsninger for å gjøre utbyggingen mulig. Produksjonen fra feltet startet i 2007. Gassen blir ført til land i Aukra kommune hvor den blir tørket og derfra eksporteres den til England gjennom Langeled-rørledningen.



1999-Fersk industri på museum
I 1999 fikk Norge og Stavanger et eget museum tilegnet olje- og gassnæringen. Oljemuseet dokumenterer og stiller ut olje- og gasshistorien – både bragdene og utfordringene – slik at folk flest kan få både opplevelser og innsikt i industriens og samfunnets håndtering av Norges viktigste næringsvirksomhet.

Salg og deling
Saga Petroleum kjøpes opp av Norsk Hydro. Etter forhandlinger mellom Norsk Hydro og Statoil, som var en betydelig aksjonær i Saga, overtok Statoil deler av Sagas eierandeler på norsk sokkel. Bakgrunnen for at Sagas eiere valgte å selge var at selskapet hadde fått svekket sin finansielle styrke oppkjøpet av det Kuwait-eide oljeselskapet Santa Fe Exploration, samtidig med at råoljeprisen svekket seg. Produksjonen fra Åsgardfeltet startet opp. Åsgard produserer både olje og gass. Gassrørledningen fra Åsgard til Kårstø i Nord-Rogaland knytter midt-norsk sokkel sammen med gassinfrastrukturen lengre sør og styrker Norges forsyningsevne og fleksibilitet i forhold til markedene i Europa.



2005-En historie tar slutt
Nedbyggingen av Frigg-feltet startet. Frigg var det første store gassfeltet i produksjon på norsk sokkel, og hadde plattformer både i Norge og Storbritannia. Grenselinjen mellom de to landene gikk på gangbroen mellom plattformene.

2011-Fremdeles livskraftig
Norge feirer 40 år som produsent av olje og gass. Næringen er landets viktigste næring og sysselsetter direkte og indirekte 250 000 mennesker over hele landet. Samtidig pågår det en høylydt politisk debatt om næringens framtid, og beslutninger som blir fattet de neste par årene vil kunne få stor betydning for Norges fremtid som olje- og gassnasjon.